ЄВРОРЕГІОНИ ЯК ФОРМА РОЗВИТКУ МІЖРЕГІОНАЛЬНОЇ ВЗАЄМОДІЇ В КОНТЕКСТІ ЄВРОПЕЙСЬКОЇ ІНТЕГРАЦІЇ УКРАЇНИ - Пасічник , Василь (Теоретичні та прикладні питання державотворення, 2025)
У статті здійснено аналіз єврорегіонів як ефективної форми розвитку міжрегіональної взаємодії в умовах європейської інтеграції України. Єврорегіони сприяють активізації економічних, соціальних, культурних і гуманітарних зв’язків, формують передумови для розвитку інфраструктури, підвищення інвестиційної привабливості регіонів та покращення якості життя населення. До основних проблем функціонування єврорегіонів в Україні відносяться: недосконалість нормативно-правового забезпечення, обмеженість фінансових ресурсів, недостатній рівень інституційної спроможності органів місцевого самоврядування, низький рівень координації між суб’єктами співробітництва та нерозвиненість інфраструктури прикордонних територій. Тому, існує необхідність подолання зазначених проблем шляхом впровадження комплексного, системного підходу, що передбачає не лише удосконалення державної політики у сфері транскордонного співробітництва, але й гармонізацію нормативно-правової бази з європейськими стандартами, посилення інституційної спроможності органів місцевого самоврядування та підвищення рівня професійної підготовки кадрів. Важливим напрямом є активізація міжнародного співробітництва через розширення участі у програмах Європейського Союзу, поглиблення партнерських зв’язків між прикордонними регіонами та впровадження спільних інноваційних і інфраструктурних проєктів. Особливого значення набуває залучення інвестиційних ресурсів, зокрема коштів міжнародної технічної допомоги, структурних фондів ЄС, грантових програм та приватного капіталу, що сприятиме модернізації економіки прикордонних територій. Перспективним наслідком реалізації зазначених заходів стане трансформація єврорегіонів із суто адміністративних чи декларативних структур у потужні центри економічного зростання та інноваційного розвитку. Це дозволить не лише нівелювати бар’єрну функцію державних кордонів, але й перетворити їх на зони активної конвергенції, де спільне управління ресурсами та екологічними ризиками стане основою сталого розвитку.